keď sa druhá svetová vojna chýlila k svojmu nevyhnutnému koncu, víťazné veľmoci uvažovali, ako zabrániť tomu, aby sa takýto ničivý konflikt zopakoval. Spojené štáty, Veľká Británia a Sovietsky zväz sa nakoniec dohodli na vytvorení svetovej organizácie, ktorá mala byť garantom mieru a spolupráce medzi štátmi. Vznikla Organizácia Spojených národov, ktorej Charta, teda zakladajúca listina, bola podpísaná 26. júna 1945 v americkom San Franciscu.
Už od jej podpisu sa však stále jasnejšie ukazovali nezhody medzi veľmocami. Ich spolupráca bola vynútená vojnou – po porážke nacistického Nemecka prišla o svoj zmysel. V čase podpisu Charty si to však len málokto chcel priznať, hoci už všetci začínali tušiť, že mierové spolužitie komunistického Sovietskeho zväzu s demokratickým Západom bude (prinajmenšom) veľmi náročné.
Nechceli si to priznať ani naši, slovenskí a českí diplomati, ktorí v roku 1945 svetovú organizáciu pomáhali formovať. Československo bolo zakladajúcim členom OSN a nemalou mierou sa zaslúžilo o to, ako dnes organizácia vyzerá a funguje – v tom dobrom aj zlom zmysle. Československí diplomati boli totiž od začiatku v tieni svojich sovietskych kolegov. Tí im rozkazovali, čo majú prijať a čo odmietnuť, čo presadzovať a čo, naopak, blokovať. Bola to predzvesť toho, aký bude po vojne vzťah medzi Prahou a Moskvou. Ale aj toho, ako bude nasledujúce desaťročia fungovať samotná OSN.
Celý článok si môžete prečítať, ak si kúpite Digital predplatné .týždňa. Ponúkame už aj možnosť kúpiť si spoločný prístup na .týždeň a Denník N.